Detta har hänt...
Du, Allison och Stiles måste vara offren.
Ni ska ge tillbaka kraften till nemetonen.
Det lockar det övernaturliga.
Det kommer även att påverka er tre.
Det blir ett nytt sorts mörker.
Jag är Alfan nu.
Nej...
Släpp inte in dem.
Nej, släpp inte dem.
Är du okej? Stiles?
Ja, jag drömde bara.
Det var konstigt. Som en dröm i en dröm.
En mardröm?
Ja.
Vänta lite, Lydia.
Vad gör du här?
Vänta.
Stiles, vart ska du?
Jag borde ha stängt dörren.
Sov bara vidare.
Nej, jag borde stänga den.
Tänk inte på det.
Tänk om nån kommer in.
Som vem då?
Somna om nu, Stiles.
Nej. Tänk om de kommer in.
Vem då?
Stiles, glöm det. Snälla.
Stiles. Kom och lägg dig igen.
Stiles. Snälla.
Nej, Stiles. Nej!
Gå inte in där, snälla.
Snälla, Stiles!
Det är en dröm. Det är bara en dröm.
Det är bara en dröm, få det ur ditt huvud.
Du drömmer. Okej? Så vakna, Stiles.
Vakna, Stiles.
Vakna!
Dags att kliva upp. Masa dig till skolan.
Och du kunde inte vakna?
Nej, och det var så skrämmande.
Har du hört talas om sömnparalys?
Nej, vill jag det?
Har du nånsin drömt nåt
där du är på väg att vakna men inte kan röra dig eller tala?
Ja. Det har jag varit med om.
Under REM-sömnen är din kropp i princip paralyserad.
Det kallas för muskelsvaghet.
Så om du drömmer om att springa börjar du inte springa i sängen.
Det låter logiskt.
Men ibland kan hjärnan vakna innan kroppen gör det.
Så i en kort sekund är du medveten om att kroppen är paralyserad.
Det är det som är skrämmande.
Det gör din dröm till en mardröm.
Man kan känna att man faller,
att man blir strypt, eller, som jag,
att man är mitt i en skog med magiska träd där människor offrades.
Tror du att det betyder nåt?
Tänk om det vi gjorde den kvällen påverkar oss än.
- Posttraumatisk stress? - Eller nåt ditåt.
Vill du veta vad som är mest skrämmande?
Jag vet inte ens om det här är verkligt.
Du. Det är ingen fara.
Det är ingen fara.
- Hej. - Hej.
Ska du till skolan?
- Ja. - Jag med.
Bra.
- Får jag fråga dig en sak? - Okej.
- Är du arg på mig? - Nej.
Är det säkert?
Nej.
Vad betyder det?
Jag är nog inte riktigt säker på vad jag känner.
Okej. Hatar du mig?
Nej, självklart inte.
- Vill du slå mig? - Nej.
Jag tror att du borde slå mig.
- Jag vill inte. - Är du säker?
Varför skulle jag vilja slå dig?
Du har väl inte gjort nåt?
Nej. Jag menar...
Vad menar du?
Du har väl inte kysst henne eller så?
Nej! Absolut inte. Nej.
Ville du det?
Ja. Absolut.
Hej!
Hörni, övernaturliga tonårspojkar,
pröva inte mitt helt icke-övernaturliga tålamod.
Känns det bättre?
Du.
Är allt bra?
ALLIERADE OCH AXLAR
- Är du redo för skolan? - Ja, det är bra.
Jag mår bra, pappa. Det var bara en mardröm.
Vad är det?
Det är bara akter från kontoret.
Det står: "Sheriffkontoret, får ej flyttas."
Ja, såvida man inte är sheriffen.
Masa dig till skolan nu, va?
Jag måste sticka, pappa. Jag är sen!
Kate, vad gör du?
Jag är ledsen.
Allison, är allt bra?
Hallå. Hur mår du?
Du ser inte ut att må bra, Scott.
- Jag mår bra. - Nej, det gör du inte.
Det händer med dig med.
Du ser saker, eller hur?
Hur visste du det?
För att det händer med er alla tre.
Se vem som inte längre är den galna.
Vi är inte galna.
Hallucinationer? Sömnparalys?
Visst, ni mår bra.
Vi dog och återuppstod faktiskt.
Det lär ge biverkningar.
Vi håller ett öga på varandra.
Och Lydia, sluta njuta så mycket av detta.
Vad då?
God morgon, allihop. Jag heter mr Yukimura.
Jag tar över efter er förre historielärare.
Jag flyttade hit med min familj för tre veckor sen.
Ni känner säkert redan min dotter, Kira.
Eller kanske inte, för hon har aldrig nämnt nån från skolan.
Eller tagit hem nån vän, för den delen.
Hur som helst, där är hon.
Vi börjar med amerikansk historia vid sekelskiftet.
Inte den stadigaste handen för en prickskytt.
Det har varit så de senaste veckorna.
Sen den kvällen.
Börja om.
Vi behöver nog mer tid för att bli normala.
Ja, vi får tänka på att vi tryckte på omstart
på en övernaturlig grej för övernaturliga varelser.
Det finns stor risk att allt inte blir som vanligt igen.
Ja.
Va?
- Sa du inte att du ville få kompisar? - Inte så där.
- Du sa att du ville bli sedd. - Det kan jag bli om jag sätter eld på mig.
- Då dör du. - Precis.
Kira.
Dina ögon.
Vad är det med dem?
De börjar glöda.
- Här och nu? - Ja.
Sluta, Scott.
Jag kan inte...
Jag kan inte styra det.
Håll bara huvudet nere. Titta ner, kom igen.
Håll huvudet nere.
- Undan. Undan från mig. - Scott, det är ingen fara.
Jag vet inte vad som händer. Undan.
- Smärta gör dig mänsklig. - Scott, det är inte bara i våra huvuden.
Det här är verkligt.
Det börjar bli illa för mig med.
Jag drömmer inte bara mardrömmar.
Jag drömmer saker där jag måste skrika för att vakna.
Och ibland är jag inte ens säker på om jag har vaknat.
Vad menar du?
Vet du hur man avgör om man drömmer?
Man kan inte läsa i drömmar.
De senaste dagarna har jag haft problem med att läsa.
Jag kan inte se orden.
Jag kan inte sätta ihop bokstäverna.
Inte nu heller?
Jag kan inte läsa nåt.
Tror du verkligen att det här hjälper?
Om man inte tror på det, så gör det inte det.
Så fokusera på det,
skjut ett par och se vad som händer.
Prova att hålla strängen annorlunda.
Testa mongoliska greppet.
Vad då? Jag läser.
Testa det.
Okej.
Blunda i ett ögonblick
och föreställ dig att pilen träffar målet.
Såg du det?
Vad då?
Vänta här.
- Menar du allvar? - Jag är strax tillbaka.
Det här är inte sant.
Här borta.
Lydia?
Allison, här borta.
Lydia?
- Här borta, Allison. - Allison.
- Här borta, Allison. - Här borta.
Lydia!
Herregud. Lydia.
- Mitt i huvudet? - Nästan rakt igenom det.
Och hon säger samma sak hela tiden, att hon ser sin faster.
Vad som än händer med er så blir det värre.
Om jag inte hade varit där hade Lydia varit död.
Vad gjorde du där?
Kom igen.
Huset har ingen övernaturlig förmåga att läka!
Så, sluta!
Senast vi tog en sån här till hennes grav stals den samma dag.
Hundra dollar åt skogen.
Du, pappa?
Hej, vad gör du där?
Jobbar. Och du,
om nån så gärna vill ha blommorna kan de få dem.
Det är tanken.
Vad är allt det här?
Jag har kollat upp några gamla fall
utifrån ett lite mer upplyst perspektiv, om du förstår.
"Konstig iakttagelse av en tvåfotad ödleman som sprang över landsvägen."
Kanima-högen.
Pappa, du går väl inte igenom alla dina gamla fall
för att se om det kan finnas övernaturliga förklaringar?
Jag medger att nu när mina ögon har öppnats
för universums större mysterier så har jag börjat tänka om.
Det finns minst 100 fall här där jag ser på detaljerna och kan säga:
"Om jag hade vetat då vad jag vet nu..."
Är du säker på att du vill göra det här?
Har jag nåt annat val?
Det finns särskilt ett fall som jag inte kan släppa.
För åtta år sen utsågs jag till sheriff i countyt.
Min första officiella plikt var att berätta för en man
att hans fru och två barn hade dött i en bilolycka,
och dessutom hade, så vitt vi kunde se, hans 9-åriga dotters kropp
dragits ut från vraket av prärievargar.
Dragits ut och ätits upp?
Vi hittade inte bilen förrän tre dar efter kraschen.
De hade kört av vägen ner i en ganska djup ravin.
De två kropparna som låg i bilen var fulla med bit- och rivsår.
Så du tänker att det var en varulvsattack?
- Kanske. - Men prärievargar är väl asätare?
Så det kan väl ha varit de som gjorde märkena?
Absolut.
Men gissa vilken kväll olyckan skedde.
Det var fullmåne.
Ja.
Vart ska alla de här?
Ja, vi...
FBI:s fältkontor Agent McCall
Vi måste nog prata om det.
Hej, förlåt, jag brukar sitta där.
Okej, inga problem. Varsågod.
Det var konstigt.
Tränaren. Jag trodde att jag var på fel lektion ett slag.
Okej.
Jag kan faktiskt inte teckenspråk.
Jag visste inte ens att du kunde teckenspråk.
Eller att det var ett tillvalsämne här.
Det här var roligt, men jag ska nog ge mig av.
Stilinski!
Jag ställde dig en fråga.
Ursäkta. Vad sa du?
Jag sa: "Stilinski, lyssnar du?"
Nu gör jag det.
Sluta påminna mig varför jag dricker.
Varje kväll.
Vill nån annan försöka med frågan på tavlan?
Jag mår bra. Jag nickade bara till lite.
Du sov inte.
VAKNA
Vad händer om man har haft en nära döden-upplevelse
och får syner efter det?
Och inte kan avgöra vad som är verkligt?
Och hemsöks av visioner av döda släktingar?
Alla är inlåsta för att de är galna.
Kan du inte försöka vara hjälpsam?
Jag var inlåst i en frys i halva mitt liv.
Så det är nytt för mig att vara hjälpsam.
Kör du med det än?
- Ja, kanske det. - Hej.
Hej, förlåt. Jag råkade höra vad ni pratade om.
Jag tror att jag vet vad ni menar.
Det finns ett tibetanskt ord för det. "Bardo."
Det betyder "mellanläge". Ett stadie mellan liv och död.
Och vad kallas du?
Kira.
Hon har historia med oss.
Är det Bardo i tibetansk eller indisk buddhism?
Båda, antar jag. Men allt det ni precis sa...
Allt det sker i Bardo.
Det finns olika stadier
med hallucinationer.
Vissa ser man, andra hör man bara.
Och man kan hemsökas av fredliga och onda andar.
Onda andar?
Vad är det?
Som demoner.
Demoner.
- Varför inte? - Vänta.
Om det finns olika stadier, vilket är då det sista?
Döden. Man dör.
Det låter som om ditt undermedvetna försöker kommunicera med dig.
Hur säger jag åt mitt undermedvetna att använda ett språk jag förstår?
Minns du hur teckenspråket såg ut?
Händernas placering och rörelser?
- Kan du teckenspråk? - Lite.
Jag får göra ett försök.
Okej, det första var så här.
Sen...
Det är "när".
- Sen var det så här, två gånger. - Det är dörr.
Och så det här emellan.
Var det allt?
- Ja. - "När är en dörr inte en dörr?"
"När är en dörr inte en dörr"?
När den står på glänt.
Du skämtar med mig. En gåta? Vill mitt undermedvetna ge mig en gåta?
Inte nödvändigtvis.
När ni tre hamnade under vattnet
och gick över från medvetslöshet till ett slags övermedvetenhet,
öppnade ni en dörr till era sinnen.
Betyder det att dörren fortfarande är öppen?
På glänt.
En dörr in till våra psyken?
Jag sa att det var riskabelt.
Vad ska vi göra åt det?
Det är svårt att svara på.
Nej, den minen känner jag igen.
Den säger: "Vi vet exakt vad som är fel, men inte hur vi ska bota dig."
Jag vet åtminstone
att en sån öppning till ens psyke
inte är nåt bra.
Ni måste alla stänga den dörren.
Och det så snart som möjligt.
- Pappa, vad gör du här? - Jag är här för att
jag skulle behöva lite hjälp.
Eller snarare din hjälp.
Varför just min?
För åtta år sen dog nästan en hel familj i en bilolycka.
En av dem, en ung flicka som hette Malia, hittades aldrig.
Bevisen får mig att misstänka att...
Att en varulv kan ha orsakat olyckan,
och sen släpat iväg hennes kropp.
Om du på nåt sätt kan få korn på hennes doft
och hjälpa mig att hitta kroppen,
kanske det ger den saknade ledtråden.
Men tänk om det var en varulv.
I så fall är det nån där ute som har mördat en hel familj.
Nån som måste gripas.
Jag har haft problem med prärievargar.
Beståndet har ökat här
och de är överallt.
Den där ser inte ut att vara stor nog för dem.
Det är en råttfälla.
Finns det ingen mat lämnar de en i fred.
Och nuförtiden föredrar jag att lämnas i fred.
Jag förstår. Jag har bara ett par frågor.
Nya bevis?
Det är möjligt.
- Jag känner bara lukten av nåt djur. - Vad då för djur?
Hund.
- Hej, valpen. Gör dig av med den. - Ska jag?
Ja, du. Stirra på den, eller nåt,
var Alfan.
Jag kan inte. Har ingen kontroll.
Okej, du får försöka med nåt.
Snäll vovve.
Apollo!
Apollo, tyst! Tyst med dig!
Här. Försök med det.
Känner du nåt?
Bara den där hunden.
Mord?
I åtta år har jag trott att det var en olycka,
och nu säger du att det kan vara mord?
Vem fan skulle vilja mörda min fru och flickor?
Hela min familj?
- Det är det jag vill ta reda på. - Inte jag.
Jag vill inte omdefiniera den här långa mardrömmen som ett olöst mord.
Låt mig tro att det var en tragisk olycka.
För det har jag försökt vänja mig vid i åtta år.
Olycka. Inte mord.
Jag ber om ursäkt.
Gå bara härifrån!
Jag är ledsen.
Jag gjorde mitt bästa. Om det varit mer nyligen
kanske det hade gått.
Det är ingen fara. Det var en chansning.
Det var faktiskt en rätt dålig idé.
Jag rev nog upp ett sår i den stackars mannen.
Jag skulle aldrig ha tagit hit er.
Jag vet inte vad jag tänkte.
- Tack för försöket. - Ja.
Vi ses där hemma.
Är det inte många fall som förblir olösta?
Jo, det här var nog bara ett han tyckte
att han borde ha löst nu.
Varför är det så viktigt nu?
Han vill lösa ett till medan han ännu är sheriff.
Vad menar du med det?
- Du är inte inbjuden. - Låt mig hjälpa.
Det är helt ologiskt, pappa. Vem hjälper du?
- Gå bara ut. - Scott...
Va? Jag förstår inte hur du kunde göra så mot min bästa vän.
Jag gör inget mot din vän.
- Jag gör mitt jobb. - Ditt jobb suger.
Ja, ibland.
Kan nån berätta vad fan det är som händer?
Han vill få Stiles pappa avskedad.
- Nej, det är inte sant. - Vad gör du?
Förbereder ett åtal.
Du vill få honom avskedad.
Om han får sparken är det för att han inte löser några fall.
Mitt jobb är bara att samla in informationen.
Mina överordnade gav mig det jobbet.
Ditt jobb suger.
Scott. Raring.
Lugna ner dig.
Följ med mig nu.
Släpp det. Andas och släpp det.
Jag försöker.
Du sa att du och Stiles lärt er att kontrollera det.
Ni hittade ett ankare, va?
Hitta ditt ankare.
Mitt ankare var Allison.
Jag har inte Allison längre.
Var då ditt eget ankare.
Du klarar det.
Raring, låt mig berätta nåt som ingen tonåring tror,
men som jag lovar är sant.
Man blir kär mer än en gång.
Det kommer att ske igen.
Och det blir lika otroligt och spännande som första gången.
Och kanske lika plågsamt.
Men det händer igen, det lovar jag.
Och till dess:
Var ditt eget ankare.
Hej, vad är det som händer?
Du och jag.
Vi ska gå ut och hitta en kropp.
En död kropp.
Säkert att det inte gör Scott nåt?
Isaac.
Ja.
Han har släppt det fullt ut.
Sa han det?
Inte rakt ut, men...
Han har gått vidare.
Det borde du också göra.
Vad är det runt din hals?
Vi tar honom, Allison.
Vi tar honom tillsammans.
Om pappa har rätt finns det fler varulvar i stan.
Jag vet.
Om det visar sig vara trillingar
som bildar en trehövdad hund från helvetet,
är jag inte sugen på det.
Inte jag heller.
I synnerhet när jag inte kan styra över min egen förvandling.
Ledsen, kompis.
Jag avskyr verkligen prärievargar.
De låter alltid som om de angriper nåt litet hjälplöst djur.
Den funkar.
Ge mig ficklampan.
Jag tror att vi har hittat den.
Varför flyttade de den inte? Är den inte bevis?
Den var nog för jobbig att bogsera bort.
Kolla här.
Ser du dem?
Djurklor skulle sitta mycket tätare, eller hur?
Då var det en varulv.
Pappa hade rätt.
Vad är det?
Jag är hungrig.
Mitt hjärta stannade.
Du, Stiles.
Säg att du ser det där.
Jag ser det.
Vänta, Scott! Vänta!
Malia?
Scott McCall Derek ring mig
Derek, hjälp. Ring mig direkt!
Varför ser du på mig som om det är mitt fel?
För att det är det.
Ja, det har du nog rätt i.