I tidligere afsnit:
Jeg helmer ikke, før vi får alle tilbage.
Hvad hvis det var hans værelse? Hvis det betyder, at du havde en søn?
Hr. Douglas spiste hans pinealkirtel.
Hvad laver du?
Mine herrer.
Forestil jer en hær, der ikke er bebyrdet af almindelige soldaters svaghed.
Mænd, der ikke behøver mad.
Der ikke bliver trætte.
TYSKLAND 1943
En hær af ustoppelige krigere.
Den vilde jagt.
De levende slås, til de giver op. De døde giver ikke op.
Dette er hvad Ahnenerbe-gruppen har ledt efter.
"Stormens spøgelsesryttere, betvingere af en uendelig kraft."
Vi jager ikke eventyr, hauptmann. Det okkulte er ikke noget at pjatte med.
Det samme kan siges om stormens ryttere.
- Har De set dem? - De er i Ruhr-området.
- Min kampfgruppe kan sikre området. - En ustoppelig hær?
- Bestående af døde, ikke sandt? - Med kræfter, man aldrig har set mage til.
Sig mig, hauptmann, hvordan vil De kontrollere en ustoppelig hær?
Hvordan stopper man det ustoppelige?
Hvordan vil Deres kampfgruppe standse dem?
Delagtiggør os. Hvordan vil De udføre dette mirakel?
Med tysk effektivitet.
Du vil bide Stiles?
For at få ham igennem åbningen.
Det er den eneste løsning.
For lige at forstå det, vil du så bide alle på stationen?
- Stiles vil hjælpe med planen. - Han er god til den slags.
Så planen er, at vi får Stiles til at lave en plan.
Du kan holde mund nu.
Malia, vi er de eneste, der er tilbage i Beacon Hills.
Hvis de tager os, er Lydia den eneste efterladte.
Det er derfor, jeg gør det. Liam og Hayden bliver hos Mason.
Så længe nogen er tilbage, kan den vilde jagt ikke rykke videre.
Jeg kan lide planen. Især der, hvor du laver Stiles om til en varulv.
- Dårlig plan. - Hvordan ved du det?
Logik. Erfaring. Oddsene for han bliver taget? At Stiles ikke er der?
Måske er der intet at komme tilbage til?
- Har du en bedre ide? - Ja. Ved navn "løb ad helvede til."
Smutte om fem?
Du lovede, du ville hjælpe os. Vi skal stadig finde åbningen.
Jeg lovede ikke, jeg ville hjælpe med selvmord.
Hvis du ikke kan hjælpe os, finder vi det selv.
Scott, jeg må give dig, at du har flair for at slå oddsene.
Men det her er ikke noget, man slipper godt fra.
Man stikker af.
Hans spor udenfor ledte nordpå.
Den her er også væk.
- Hvorfor tage en rytters pinealkirtel? - Så jeg kan bruge den her.
Hvad vil du?
Ikke tage vores pinealkirtler, håber jeg. De er i brug.
I skal hjælpe mig med at finde en helvedeshund.
Du jagede ham. Du mistede færten.
Men jeg fandt den på dig.
- Hvilket indikerer... - Intet.
- Og jeg kan ikke hjælpe dig. - Ærgerligt.
Så har du ingen nytteværdi.
Ikke hurtig nok.
Vi indvilliger.
Vi indvilliger. Bare slip ham.
Slip ham!
Tak for at melde Dem. Herr Argent.
Vi fandt da hans telefon. Det betyder noget.
Et fortidslevn.
Det kan kun betyde en ting.
Det betyder, han ikke er død, Mason.
Og at der stadig er en chance.
Han har kun billeder af os. Der er hundredvis af billeder.
Og det er kun af os. Er det lidt sært?
Nej. Det betyder, at han elsker dig.
Vi må hente ham tilbage.
Da du var her tidligere, hvor længe gik der så, før rytterne viste sig?
- Nogle minutter. - Betryggende.
Hvordan ser en åbning ud?
Er det en rift i virkeligheden?
Teoretisk set kunne den se ud som alt fra et sort hul
til en frit flydende Einstein-Rosen-bro.
Jeg håber, den ikke er deroppe.
Lad os dele os.
Se engang.
Åbningen er ikke oppe over os.
Den er under os.
SHERIFKONTOR
Vi kunne blive her. Tænker du det samme?
Det er lige meget, hvor vi er. Vi må regne ud, hvordan vi bekæmper dem.
Ingen kan bekæmpe dem.
- Douglas kan. - Skal han være derinde?
Han er stadig Theo.
Theo reddede Scott, ikke?
Han kan stadig høre jer.
Så kan han høre mig sige, han skal klappe i,
så vi kan finde ud af, hvordan vi bekæmper rytterne.
I behøver ikke finde ud af det.
Det har Douglas allerede gjort.
Hvis han ved, hvordan man bekæmper dem, ved han måske alt om dem.
Og gæt engang, hvem der ved alt om hr. Douglas?
Jeg kan intet se.
Den må være her et sted.
Fandt den.
- En påfaldende lighed. - Med hvad?
Einstein-Rosen-broen.
Aldrig. Det går vi ikke med til.
Jeg har fat i den lange ende.
Du er låst inde i en celle. Du har ikke fat i nogen ende.
I vil have, at jeg fortæller jer om Douglas.
Knæk sværdet.
Er der nogen andre, der vil forhandle?
Knæk sværdet.
- Jeg knækker det. Henover din... - Hayden.
Knæk det. Så snakker jeg.
Kom nu.
Hør, jeg vil ikke ind i nogens flok.
Eller have nogens kræfter.
Jeg vil bare overleve.
Hvordan ved vi, at du ikke stikker af?
Fordi vi ikke lukker ham ud. Han kan fortælle os det hele derinde fra.
Jeg har stadig brug for et incitament.
Han er et löwenmensch.
- Hvad pokker er det? - Halv ulv, halv løve.
Han var en del af Ahnenerbe.
Himmlers hjertensbarn om at vinde krigen via okkultisme.
Hauptmann, du burde holde dig væk. Det burde vi alle.
Har du set dem, grenadier?
De kom med stormen.
De red på heste.
De var unaturlige.
Herovre.
Vi er tæt på. Spred jer!
Godt arbejde, grenadier Abel.
Føreren vil sætte pris på det.
Tilbage, allesammen.
Med forlov.
Nej.
Hauptmann, nej.
Tak for at melde Dem frivilligt...
...grenadier Abel.
Schnell.
Utroligt.
Tag ham.
Douglas besejrede ikke en spøgelsesrytter.
Han stak af.
- Vi knækkede sværdet forgæves. - Vent.
Hvis det her var i 1943, hvor har han så været i mellemtiden?
Han blev ved med at lede.
Han fandt en forsker, han tænkte ville kunne hjælpe.
Hele tre af dem.
Nej nej nej!
Stop!
Spøgelsesrytterens pisk skar ikke dybt nok til at tage ham,
men den efterlod et sår.
Han blev smidt i beholderen og såret inficerede vandet.
Det blandede sig med væsken i tanken, og gjorde ham derved stærkere.
Sugede det til sig, absorberede kraft i 70 år.
Han kom ud med kræfter som både en alfa,
et löwenmensch og en spøgelsesrytter.
- En bivirkning ingen kunne forklare. - Så han kan bekæmpe dem.
Han kan stoppe dem.
Nazisterne tabte krigen. Hvorfor er han stadig så opsat?
Hvorfor skal han bruge en hær?
Den er ikke til dem. Han brugte bare nazisterne.
Hæren er til ham selv.
En personlig overnaturlig hær.
Vi må advare Scott.
Ved du, hvad det bedste ved at være en varulv er?
Overnaturlig høresans.
Hørte du det?
Parrish! Vågn op, Parrish!
- Det gør mig ondt. - Nej.
Parrish!
Parrish, vågn op!
Det var meget modigt. Men formålsløst.
Sving pisken.
- Liam, kom nu. Vi må skynde os. - Vi kan stadig finde ham.
Nej!
Liam. Løb!
Liam.
- Vi skal have fat i Scott. - Kom nu.
Liam.
- Du må finde Scott. - Jeg efterlader dig ikke.
Det må du.
Du kan redde mig på den anden side.
Jeg tror på dig.
Jeg elsker dig.
Hvis du gør, så gå.
Der må være en anden vej.
Vi må bare tænke os om.
- Tænke os om? - Ja.
Tænke over, hvordan vi kommer igennem en stål-smeltende, okkult portal.
Jeg sagde ikke, det ville være let.
Men det behøver ikke være så svært.
Hvorfor er det pludselig så vigtigt? Hvorfor kan det ikke vente?
Jeg ved ikke, hvordan det skete, men det skete.
Alt det Lydia har prøvet at fortælle os?
Det er sandt det hele.
Hans seng.
Tøjet, han aldrig folder sammen, opslagstavlen med forbrydelser.
Han er på lacrosseholdet. Altså, han er dårlig, men han er på holdet.
Claudia.
Vi har en søn.
Og vi kan finde ham og få ham tilbage.
Her er tomt.
Du bliver nødt til at komme ind.
Kom nu.
Noah... Der er stadig ingenting.
Du er her.
- Han fulgte vores fært. - Jeg fulgte jeres desperation.
Vi er i en prekær situation. Desperate efter at komme ind og redde alle,
og forhåbentlig finde en måde at stoppe denne hær af døde på.
Vi har alle det samme mål.
Han har en pointe.
- Hvis han ikke dræber nogen. - Flere. Dræber flere.
Alt, der betyder noget nu, er at komme igennem åbningen.
Ærgerligt for dig.
- Åbningen brænder alle, der går igennem. - Måske ikke alle.
Jordan.
Hvis helvedeshunden åbner portalen, går vi alle gennem den.
Du er skurken. Jeg er ret sikker på, at hjælp til dig er en skidt ide.
Helt. Skurk. Hvornår har noget været så sort-hvidt?
Anden verdenskrig.
Han er nazist.
Han vil have jagten for sig selv. Han vil have sin egen okkulte hær.
- Vi lader dig ikke komme igennem. - Det gør I ikke? Okay.
I tror, at I har noget at skulle have sagt.
Parrish, stop!
Nu.
Nej.
Noah?
Jeg kan ikke huske din fødselsdag sidste år.
Eller hvad vi lavede på vores årsdag, eller til jul i...
...jeg ved ikke hvor mange år.
Det er skørt. Vi tog til Big Sur.
Nej.
- Vi talte altid om at tage dertil. - Det er rigtigt. Jeg kan huske det.
Nej, skat.
Det gjorde vi ikke.
Jeg tog dette billede på din sidste gode dag.
Stiles ville ikke vige fra din side.
Jeg var syg. Men så fik jeg det bedre.
Du var dig selv hele dagen.
Stiles fik sin mor tilbage, og jeg...
...jeg fik min kone tilbage.
Medicinen var begyndt at virke.
Stiles kunne ikke holde op med at tale om skolen, og den ballade, han havde lavet.
Han prøvede ihærdigt at forblive vågen.
Da han endelig faldt i søvn, var det i dine arme.
Lægerne kunne ikke forklare det.
Vi begyndte at lave planer, begyndte at drømme igen.
Vi sad bare sammen...
...og kiggede på hinanden.
Vi behøvede ikke ord.
Men da du endelig lukkede dine øjne...
Blev jeg mig selv igen.
Da vidste jeg, du var væk.
Liam, tag til bunkeren, du og Lydia.
Pisken. Den tog dig ikke.
Jeg tror ikke, de prøver at tage os. De prøver at dræbe os.
Hvorfor løber I ikke?
Løb.
Løb!
- Det brøl var ikke lovende. - Det er de sjældent. Fortsæt.
- Hvad sker der? - Det ved jeg ikke.
Bliv bagved mig.
Følg mig.
Den er bange for dig.
Jeg er bange for mig.
Vi beklager. Nummeret, du har ringet til virker ikke længere.
Tjek nummeret eller prøv igen.
MOR
Dette er en optagelse.
Vi beklager. Nummeret, du har ringet til virker ikke længere.
- Tjek nummeret eller prøv igen. - Scott.
Dette er en optagelse.
Scott, din mor er forsvundet.
Men hun er stadig i live.
- Hvad gør vi nu? - Vi kan ikke gemme os.
Hvad med Lydia? Spøgelsesrytterne var bange for hende.
Det var ikke frygt. Mere...
...en form for beundring.
Lige meget. Åbningen er væk.
Vi er de eneste, der er tilbage i Beacon Hills.
Jeg har en søn.
Hans navn er Mieczyslaw Stilinski.
Men vi kalder ham Stiles.
Jeg kan huske det.
Da Stiles var lille, kunne han ikke udtale sit fornavn.
Underligt, det er ellers meget mundret.
Men... det nærmeste han kom var "spilop."
Det kaldte hans mor ham, indtil...
Jeg kan huske da...
Da Stiles fik sin første jeep.
Den tilhørte hans mor. Hun ville have, han skulle have den.
Første gang han kørte en tur i den,
røg han direkte i grøften.
Jeg gav ham hans første rulle gaffatape den dag.
Han lavede altid ballade.
Men han havde hjertet på rette sted. Altid.
Vi er her i aften...
...fordi min fjollede søn...
...besluttede sig for at hive Scott...
...sin bedste ven i hele verden...
...ind i skoven for at se et lig.
Hvordan kan du huske det?
Det startede med Stiles' trøje.
Så fandt jeg den røde snor til hans opslagstavle.
Til sidst kom hele hans værelse og alle minderne tilbage.
Og så skete det mest besynderlige...
- Hvad? - Jeg synes, jeg så ham.
Som om... noget åbnede sig, lige der, midt i værelset.
I et kort øjeblik.
Og så forsvandt det.
En åbning.
Jeg troede kun, der fandtes en åbning. Vi så den forsvinde.
Du huskede Stiles, og der blev skabt en ny åbning.
- Hvis sheriffen kan... - Kan vi måske også.
Men åbningen lukkede sig.
- Så åbner vi den igen. - Hvordan?
Ved at huske Stiles.
Vi bliver nødt til at huske alt.
Tekster af: Anders Rhedin