I tidigare avsnitt:
- Vart ska du? - Till Paris.
Du har orientering i morgon.
Du är trygg 500 mil härifrån.
Jag ska handleda dig, inte pressa dig. Inte snoka. Handleda.
Vi kan inte ge oss av.
Vem är du?
Nån som känner igen talang.
INGEN SIGNAL
Han kommer för nära. Vi måste röra oss fortare.
- Du talar som en amatör. - Som dödade en Hellhound.
- Som var skadad och blödde. - Och jag dödade en varulv.
Även den skadad och ensam.
Förväxla inte tur med skicklighet. Ju längre vi väntar, desto svagare blir han.
Och desto mer tid får han att skaffa hjälp.
"Den största segern kräver ingen strid."
Sun Tzu. Uppfattat. Kan vi åtminstone gå vidare?
Hörde du?
Det är han.
INKOMMANDE SAMTAL
Nej.
- Lovar du att du inte fuskade? - Jag lovar.
- Okej då. En match till. - Jag måste fortsätta plugga.
- Behöver du hjälp med nåt? - Vill du hjälpa mig att plugga?
- Jag är ju din bästa kompis. - Nej, gå hem du.
Har du nåt emot om jag...? Är det lugnt om jag...?
- Vill du sova över? - Om det är okej.
Ja, om du säger varför.
Vadå? Jag kanske bara vill hänga lite.
Men Corey, då?
Han pluggar på bibblan.
Vi har inte sovit över hos varann sen vi var tio. Vad är det?
Minns du liket vi hittade?
Det utan ansikte?
Jag får det inte ur skallen.
Nej. Inte jag heller.
Nej. Jag...
Jag får det bokstavligen inte ur skallen.
Vet du vad efterbilder är?
Som när man tittar på en glödlampa, vänder blicken men ser den ändå?
Ja.
Det finns en mer extrem variant som heter "palinopsi".
Det betyder bokstavligen "se igen".
Bilden blir kvar hos en.
Och man ser den igen...
...och igen.
Var ser du liket, då?
Överallt.
Lori.
Jag hittade denna. Den är Bretts. Han är försvunnen och jag hörde pistolskott.
- Hur vet du att det är hans blod? - Han är min bror. Det är mitt också.
Ta dig samman, Melissa.
Okej.
Herregud.
Nej!
Hej. Skulle inte du träffa Liam i kväll?
Brett är försvunnen.
På riktigt?
Hans syster upptäckte blod på hans lacrosseklubba.
- Varför ska blod alltid vara inblandat? - För det är Beacon Hills.
Kom. Vi ska träffa Lydia.
- Varför? - För vi ska hitta honom.
- Mår du bra? - Ja. Hur så?
Kollar bara.
Det är lugnt. Jag ser inget.
- Inget. - Tyst. Snälla.
Förlåt.
Har hon provat det här?
Att starta ett varsel? Några gånger.
De brukar hitta henne.
Hur hjälper det oss att hitta honom?
Jag vet inte. Men om Brett är död vet hon nog redan det.
- Tror du att det funkar? - Kanske, om ni slutar prata.
- Förlåt. - Förlåt.
Här... Han har nog gillrat en fälla.
- Han gör motstånd. - Nu vet vi att han lever.
Han är skadad. Han måste få veta att vi är här.
- Vill du att jägaren också får veta det? - Han är ny. Vi rår på honom.
Tänk om Brett ylar tillbaka? Då drar han till sig jägaren.
Vi kan hitta honom först.
Människor spårar inte ljud lika fort som vi.
Vi har gjort det förr och vet vad vi gör.
- Jag känner inte hans lukt. - Han döljer den.
Kan nån säga åt honom att sluta?
Han gick hitåt.
- Fällan funkade inte. - Jägaren kanske inte är amatör.
Eller så lär han sig.
Nån som talar kinesiska?
Min mobil.
"Lux-V..."
Det är en romersk siffra.
- Sextioåtta. - Sextioåtta.
- Det säger kineserna också. - "E-R."
"E-R", vadå?
Erbium. Atomnumret för erbium är 68.
- Tänk om det står 68 överallt? - Sextioåtta vad?
- Jag har inte en aning. - Vad provar vi nu?
Jag återvänder till där mitt senaste varsel var.
Ensam.
Jag trodde inte att du skulle ringa.
Nån var tvungen att ringa nån.
Jag behöver ett vävnadsprov och hoppas att du kan hämta det åt mig.
Från ett lik, va?
Mestadels.
- Mestadels? - Se efter själv.
- Det är inget lik. - Kände du det också?
- Ja. - Rädsla?
Skräck.
Spåret slutar här.
Spåret slutar när man hittar honom. Minns du vad jag har sagt?
Leta efter avtryck och hälspår.
- Varför hälspår? - För att hälen sätts i först.
- Den tar hela vikten. - Vad ser du, då?
- Inga avtryck, ingenting. - Vad betyder det?
- Det är ett villospår. - Bra.
Vad säger det oss om vår unga varg?
Han känner att vi närmar oss och vill fly från pressen.
Undra inte vad en tonåring skulle göra, utan vad ett djur skulle göra.
- Ett djur skulle gömma sig. - Och var gömmer sig ett skadat djur?
I marken.
Sextiofem, sextiosex, sextiosju...
Sextioåtta.
- Jag har också sett det. - Vad pratar du om?
Att han dyker upp ur tomma intet. Låtsas inte som om du inte har märkt det.
Jag är inte säker på vad jag har sett.
Vill du bli säker?
Om du verkligen vill veta det vet jag ett sätt.
Spåret är borta.
Han kanske slutade blöda.
Vi borde dela på oss. Lori och jag går hitåt och ni ditåt.
- Eller åt fyra håll? - Vi borde hålla ihop.
- Vi har ett övertag som är fyra mot en. - Inte om vi delar på oss.
Jag har gjort det här i tre månader utan er hjälp, så jag kan nog fatta beslut.
Om du beslutar att göra nåt dumt och dör, så varsågod.
- Det är en jägare, en amatör. - Scott?
Jägaren. Han döljer sina spår.
Det är en till.
- Två? - Kanske fler.
Hur många jägare har du sett här ute förut?
Många.
Vill du att vi delar på oss?
Vi grejar det. Vi behöver bara hitta Bretts spår.
Nej.
En stenstapel, som Satomi lärde oss att göra.
Det är han och jag vet vart han är på väg.
- Han är förgiftad. - Därför läker han inte.
- Tänk om han dör om några timmar? - Om vi ylar kan vi hitta honom.
- Det är för riskabelt. - Vem bryr sig? Han kan vara döende.
- Han är fortfarande i rörelse. - Vi måste tänka lite.
- Han måste få veta att jag är på väg. - Ja, han måste få veta att vi är här.
Vänta.
- Hur kunde han hamna bakom oss? - Det där var inte Brett.
- Det var en varulv som gjorde ett misstag. - Är hans vänner på väg?
- Vi kan förmoda att de är ute efter oss. - Varför går vi tillbaka?
- Tänk om det är en flock? - Det kan vi räkna med att det är.
Vänta. Hur många pratar vi om?
Det är fel fråga. Du tänker utifrån rädsla.
Jag tänker logiskt och matematiskt. Två av oss mot för många av dem.
Tänk strategiskt. Det är Scott McCalls akilleshäl.
Som de flesta tonåringar tänker han med hjärtat.
- Vad har vi för strategi, då? - Nu?
Söndra och härska.
Okej.
Det finns en logisk förklaring för det här, men om den rör sig...
Tömmer jag magasinet i den.
Förlåt.
Säg nåt.
- Va? - Du sa att det fanns en logisk förklaring.
- Berätta vad det är. - För att distrahera mig?
- Och mig. - Okej.
Okej.
Visst.
Det kan vara ett gift eller gaser. Ämnen som kroppen avger.
- Den här? - Ja.
Karbogen.
Koldioxid och syrgas ihop kan få hjärnan att tro att man kvävs.
Då reagerar kroppen med kraftig ångest och rädsla.
Vad mer?
Ohälsosamma lukter kan skapa rädsla.
Till och med infraljud.
- Ljud under 20 hertz. - Gör det bara.
- Ja. - Nu, Melissa.
Okej.
Melissa.
Klart.
- Varför svarade han inte? - Han kanske inte hörde oss.
Han kanske inte kan det.
Nej, Lori!
Okej.
- De visste att vi var på väg. - Tyst.
Läk och låt oss lösa det här.
- De har legat före oss hela tiden. - Jag kan inte vänta. Vi måste gå.
Vi är fortfarande fler. Vi är snabbare och starkare.
- De är smartare. - Det skiter jag i. Min bror kommer att dö.
Nåt är fel.
Pilen, snubbeltråden, giftet. Det är inga amatörer.
De har aldrig mött oss.
Du har aldrig slagits mot jägare, Liam. Vi måste hålla ihop.
- Jag måste gå nu. - Inte ensam. Jag följer med dig.
Du vet inte vilka de är eller vad de är kapabla till.
Jag vet vilka vi är. Vi ger aldrig upp.
Särskilt inte när det gäller nån oskyldig eller ensam eller en vän.
Okej. Gå allihop. Jag kommer ifatt.
Följ med dem, Malia.
- Jag behöver bara vila lite. Gå nu. - Du behöver hålla tyst.
Den läskiga delen är över. Det här är den tråkiga vetenskapsdelen.
Jag lämnar inte dig ensam med den där.
Du vill säkert veta vad som skrämde skiten ur dig.
Jag är nyfiken.
Låt mig gissa.
Inte så mycket.
Väldigt lite.
Vad är det?
Ingenting.
Ingen DNA, ingen cellstruktur. Det finns inget där.
Hur är det möjligt?
Det är det inte.
Vilken väg? Det måste finnas nåt.
Lämnade han nåt spår efter sig? Ett tecken eller fler stenar?
Jag ser inget. Jag hör inget.
- Vi hittar nåt. Han klarar sig. - Hur vet du det?
För han är stark.
Han är jättestark.
Han har fällt mig på lacrosseplan flera gånger.
När jag ser honom numera gör jag allt för att komma undan.
Brett började faktiskt spela lacrosse för min skull.
Jag hade inga vänner på min gamla skola.
Devenford Prep behövde lacrossespelare så Brett tränade hela sommaren.
Han fick stipendium och tvingade dem att ta emot mig om de ville ha honom.
Du... Vi kommer att hitta honom.
Känner du lukten?
Det är...
- Det är surt. - Det luktar som nåt ruttet.
Det är gift.
Det är så vi hittar honom.
- Det har gått för lång tid. - Lugn.
- De måste komma den här vägen. - Hur vet du det?
Jag vore inte här nere om jag inte visste exakt var jag var.
Varför lät du dem gå?
Vi ska inte bara döda en varulv.
Sextioåtta engelska mil?
Sextioåtta grader?
Väg 68?
Lydia ringer när hon vet nåt.
Jag önskar bara att jag kunde vara där och hjälpa henne.
Vara ensam?
Bra poäng.
Hej, Nolan.
Läser du till biologiprovet?
Jag försöker.
Jag försöker förstå hur organismer utvecklas och förändras.
Som hur en fisk kan bli till en alligator.
Alligatorer är inga fiskar.
Det är reptiler som kläcks ur befruktade ägg.
Och provet handlar väl om DNA och RNA?
Tror ni att DNA kan förändras?
Om den är skadad, ja.
En förändring i DNA kan orsaka cancer.
Då kan organismer alltså förändras? Organismer förändras.
De kan förändras framför ögonen på en.
Det kommer nog inte på provet.
Jag undrar om organismer kan förändras...
...och förändras tillbaka.
Som att de kan vara två saker samtidigt.
Papegojfiskar är protogyna hermafroditer.
Hane och hona samtidigt.
Hökfiskar förändras och sen tillbaka. Liksom daggmaskar, men...
Det kommer definitivt inte på provet. Inte på nåt high school-prov.
Jag undrar om nån av oss har förändrats.
Och om vi har det, går det att veta det?
Som med ett DNA-test?
Jag tänkte på ett annat slags test.
Vad fan är det med dig?
Titta på honom. Titta!
Det gick bra.
Det var bara en skråma.
Hur kunde vi missa det?
Vi underskattade dem.
Hur kunde de gillra en så stor fälla med oss här nere i tunnlarna?
Det gjorde de inte. De gillrade den för länge sen.
Vi har ju gått genom tunnlarna hundra gånger.
Vem än jägaren är har han varit här hundra gånger till.
Han visste att vi var här. Han väntade på oss, följde oss.
Han var förberedd, men inte vi.
Det är få människor som vistas i tunnlarna.
- Vilken var senaste jägaren vi såg här? - Argent.
Och Gerard.
- Fällan vara inte livsfarlig. - Den sinkade oss.
- Och särade på oss. - Han har en annan plan, en annan fälla.
Och Liam och Lori går rätt i den.
Förlåt.
Hallå, 68.
Hallå.
- Vet du nåt om Brett? - Vem?
Brett Talbot, lacrossespelare.
- Vad har hänt honom? - Jag känner ingen Brett.
- Du är en av dem, va? - En av vilka?
- Är det säkert att det är rätt väg? - Ja, jag har gått vilse här förr.
- Följ lukten. - Jag hatar den.
Vänta. Jag hör nåt.
- Det låter som... - Hjärtslag.
Brett.
- Hittade du stenarna? - Ja, jag hittade stenarna.
- Liam. - Vi ska ta dig härifrån.
Du är en idiot som gör så här.
- Är det så du tackar mig? - Nej.
Det är så jag kallar dig "idiot".
Men tack.
- De är på väg. - Gå. Jag uppehåller dem.
Stick!
Det är ingen här.
Lori.
Vi verkar låta många möjligheter gå oss förbi.
Jag vet att vi nyss träffades, men lita på mig.
- Jag är ingen tillitsfull person. - Det är därför du lär bli bra på det här.
På vad? Jag trodde att vi försökte jaga en varulv.
Vem som helst kan lära sig att jaga en varulv. Vi bygger upp en armé.
- En armé? - För att jaga allihop.
- Jag är ledsen. - Låt mig prova igen.
Nej, det fungerar inte.
- Vi borde inte slösa mer tid. - Tyst.
Varför kan jag inte ta över din smärta?
- Det är lugnt. - Nej, inget av det här är lugnt.
Vi borde ha ringt Stiles.
- Vi lovade att inte göra det. - Ett dumt löfte.
- Vi förlorade honom nästan sist. - Och nu förlorar jag dig.
- Kommer du att förlora... - Ja, jag. Allihop. Du vet vad jag menar.
Ja, jag tror det.
Och Stiles skulle inte gå med på det här.
Om han visste allt vi försöker göra utan honom skulle han döda oss.
- Det skulle nog vara okej för honom. - Med det här?
Med oss.
Vad menar du?
Nej, svimma inte. Det är inte tanken.
Jag är förvirrad över det vi pratar om, så vakna nu, Scott.
- Vad hände? - Det fungerade.
Säg till om du vill uppgradera till nåt med lite mer drag i.
Den här duger bra för tillfället.
Säg till om du minns nåt om din släkthistoria
som handlar om de bisarra saker som vi har varit med om.
Lik utan DNA?
Lik utan DNA som gör en skräckslagen på nåt sätt.
Jag vet inte om det egentligen är liket som orsakar rädslan.
Det kanske... bara förstärker den.
Känner du den fortfarande?
- Som om jag har nåt krypandes i nacken. - Samma här.
- Om du hittar nåt... - Då ringer jag.
Fint.
Eller så ringer jag om jag minns nåt, eller inte.
Okej.
Jag borde ha ringt.
Det gjorde du inte, men det är okej.
- Borde jag ha ringt? - Ville du det?
Ja.
- Jag med. - Bra.
- Ja. - Ja.
Bra. Det var bra att veta.
Jag ska gå nu.
Det behöver du inte.
Det gällde Nolan.
Det hade varit trevligt att veta innan han angrep mig.
Han försökte inte göra dig illa.
Han försökte avslöja dig. Det var ett test.
Du klarade det definitivt inte. Halva biblioteket stod och stirrade.
- Du fick inte en skråma. - Jag minns det.
- Varför gjorde Nolan så? - Han är rädd.
- För mig? - För oss.
Ditt varsel handlade ju om att folk gav sig på varann.
Jag hade fel.
De kommer att ge sig på oss.
Jag tror att det redan har börjat.
Lite till bara. Vi är snart ute.
Nej, Lori!
Vänta!
Nej.
Blunda.
Jag kunde inte ta bort hans smärta.
Liam.
- Du riggade det här. - Självklart.
- Är det en del av lektionen? - Allt är en lektion med mig.
Om det är en sak du kommer att lära dig idag är det följande:
Bästa sättet att bygga upp en armé är genom rädsla.
Undertexter: Caroline Markström